Tak, o co jde?
O Yui-chan.
F-Furukawu?
Víš, mluvila jsem s Yui-chan, než jste přišli.
No...
Myslím, že jsme se docela sblížili.
Aha, to je dobře.
Většinou se takhle cítím, když si myslím, že se chovám k lidem špatně.
Chtěla bych být ke všem milá,
ale občas
jsou chvíle, kdy nevím o čem mluvit.
Ale chtěla bych se sblížit s Yui-chan ještě víc.
Aha.
Možná proto, že mi připadá jako malá sestřička.
Malá sestra?
Když jsme u toho, Yui-chan říkala, že jsi jako táta.
Táta?!
Yui-chan je trošku zvláštní, co?
Tak táta, jo...
To vypadám tak staře?
Sou-kun, co si myslíš o Yui-chan...
Huh? Co?
Nic, nic. Dobrou.
Jo.
Jsem si jistá, že můžem změnit svou minulost i budoucnost
Věřím, že budu s tebou po znovuzrození... Znovuzrození
Stejně jako se dnešek stává minulostí, zítřejšek se blíží
Ta skutečnost je jako bodat do živého
Pojďme prožít svět, který jsme ten den viděli, ještě jednou
Když ten den přijde, stane se skutečností Nic jiného nepotřebuji
Nezáleží na tom, kdo se mi směje, že na světe není šance
Osud mě přivádí zpět stále dokola Pokud tě můžu znova spatřit
nezajímá mě, jaká cesta to je, nikdy se nevzdám
"Uvidíme se zítra", to je "budoucnost"
jistota, že tě neztratím
Protože chci snít s tebou o začátku bez konce
Nepouštěj se těchto spojených rukou
Jsem si jistá, že můžem změnit svou minulost i budoucnost
Věřím, že budu s tebou po znovuzrození
Jsem si jistá, že můžem změnit
"Epizoda šestá 'Rada do života ptáčkovi v kleci'"
Poprvé se koupeme společně, že jo?
Jo.
Vždycky jsem si přála mladší sestru.
Pak bychom mohly mýt jedna druhou
a povídat si o věcech, o kterých nemůžeme nikomu jinému říct.
Věcech, o kterých nemůžeme nikomu jinému říct?
Jo.
Nechtěla by ses už svěřit?
Možná bych ti pak mohla s něčím pomoct.
Kdybych mohla, ráda bych...
Teda, popravdě už jsem mohla...
Mé staré já...
Hej, Akiyama.
Už sis vybral své povolání?
Nó... tak trochu...
Tvůj výraz říká pravý opak.
Popřemýšlej nad tím.
Pokud si nevybereš, co bys chtěl dělat,
mohl bys tím ohrozit i svou promoci.
Ano, pane.
Přišlo to tak náhle, chci tím říct...
Také se mě ptali, co bych chtěl dělat.
Budete muset jít na schůzku, až skončí školní festival.
Je to tak každý rok.
Oh, to jsem nevěděla.
No a co ty, Airi? Chtělas jít na vysokou, že jo?
Já? Samozřejmě že bych chtěla na vysokou, ale...
Oh, díky.
Popravdě vůbec nevím na jakou.
Jít na právnickou fakultu a stát se právníkem nezní špatně,
ale studovat vědu
a být výzkumníkem je taky zajímavé.
Tak přece jenom jsi dobrá jak v přírodních, tak v humanitních vědách.
Huh...
A ty, Kaori? Jak vidíš svoji práci?
Já?
Pokud jde o mě, no..
Chtěla bych jít někam na oddělení domácích věd nebo tak něco.
Huh...
Chtěla bych být nutricionistkou.
Nutricionista - člověk zajímající se o zdravou výživu
To je dobré!
Budeš ještě víc nedosažitelná květina.
To nedává smysl, Kenny-kun.
Zdá se, že jste o tom přemýšleli víc, než jsem myslel...
Nó, můj momentální plán je vrátit se do Států.
Stejně budu muset pracovat, tak jako tak.
Chápu, takže se vracíš.
A co ty, Sou-kun?
Budeš dělat něco s astronomickým zaměřením?
Pravda.
Mohl bys studovat vesmírné inženýrství nebo tak něco.
Vesmírné inženýrství?
Sou-san to zvládne.
Až přijde čas, bude schopen si správně vybrat.
Vážně si to myslíš?
To máš stejný jako s láskou,
když přijde čas, musíš si vybrat správnou osobu.
Je to úplně stejné, Sou.
Zase Jennifer?
Ukaž. Jakou máš tentokrát?
Co to sakra je?
Fotografie kdy vyhrála soutěž v jezení hotdogů!
To mi připomíná, že fotky z našeho výletu
by měly být dneska vyvolané.
Takže, pro ně zajdu.
Také musím něco zařídit, takže mě omluvte.
Ale než odejdu, Airi-san, nemáš náhodou něco pro Yui-san?
Jo, mám.
Tady.
Co to je?
Odznak našeho Klubu Astronomie.
Je to trochu pozdě, přesto...
Každý z nás má jeden.
To z tebe dělá člena Klubu Astronomie.
Teď bude sice školní festival,
ale chceme tím říct,
že doufáme, že u nás zůstaneš i po něm.
Uh, um...
Děkuju mnohokrát.
Nagisa-senpai, děje se něco?
Co si myslíš o Yui-san?
Co? No...
Co si myslím?
Nic neobvyklého. Je to normální sympatická dívka.
Máš pravdu, je to fajn dívka.
Tím jsem ale nechtěl říct, že k ní nic neobyčejného necítím...
Co?
Mm-hm.
Důležitější teď je, co to potřebuješ zařídit?
To počká. Nejdřív spolu zajdeme pro ty fotky.
Co? No, dobře...
Tyhle vypadají hodně dobře.
Podívej na tuhle.
Ooh, tak nakonec vypadá dobře. To jsem rád.
Yui-san tady vypadá dobře.
Nevěděl jsem, že to Airi fotila...
Hele, co takhle nějaké z nich vystavit v klubu?
Jo, to je dobrý nápad. Můžeme je dát třeba na nástěnku.
Necháme nějaké vyvolat ještě jednou a...
Oh, promiň. Klidně to zvedni.
Nagisa-senpai?
Zavěsil.
Jo, taky bych řekl...
Nezavoláš zpátky?
To je v pořádku. Není to nic důležitého.
Chtěls mě vidět, tati?
Jo, posaď se.
Ohledně minulého seznamovacího zasedání...
Vypadalo to, že Hikarovi-kun ses líbila.
Jak bylo domluveno, jde jen o výměnu zásnubních dárků.
Tati, chtěla jsem jít na vysokou školu a...
To je v pořádku.
Nebráním ti jít na vysokou školu.
Ale chápeš, že tohle není jen o tobě?
Ano.
Jde o spojení naší a společnosti Reito.
Obou našich obchodních sesterských společností a subdodavatelů...
Veškerá jejich budoucnost je na tomhle závislá.
Ano, to vím.
Dobrá, jetliže tomu rozumíš, tak je to vše.
Ano, pane. Omluvte mě.
Nagisa, zítra je sobota, že?
Jo, mám ranní školu.
Já jenom... že
zítra bude setkání ohledně toho sloučení
a Hikaru-kun přijde sem k nám.
Vrať se, co nejdříve budeš moct.
Stravte nějaký čas spolu.
Rozumím.
Senpai...
"Domov"
Jsi si jistá, že je to v pořádku?
Jo, je.
Neřeš to a řekni mi něco o sobě.
O mně?
Nenadchlo tě vesmírné inženýrství?
Oh...
Environmentální vědy, fyzikální chemie...
Máš hodně možností, když chceš studovat astronomii.
Když budeš chtít, můžu ti půjčit knihy.
Nagisa-senpai.
To není tak, že bych si nebyl jistý.
Já nad tím popravdě nechci přemýšlet.
Cože?
Ne že by mě nezajímala moje budoucnost, to ne,
ale nejde mi do hlavy,
proč si musím vybrat právě teď.
Nesnažím se od toho utéct,
ale chtěl bych aby to ještě chvíli zůstalo tak, jak je...
Jednoduše bavit se. Tahkle to prostě cítím.
Nakonec je to ale stejně špatně, co?
Sou-san, také se tak někdy cítím.
Přeju si, aby věci zůstaly tak jak jsou, navždy.
Pak už bych si nepřála nic jiného.
Nebylo by nic, co bych chtěla nebo nechtěla ztratit.
Nebyla by budoucnost, kterou bych potom chtěla.
Ale členové Klubu Astronomie jsou na mě tak milý.
To je první věc, kterou bych nechtěla ztratit.
Senpai...
Zamilovala jsem se.
Co?!
Zamilovala jsem se, jak vidíš.
Huh? C-Co?
Obědvat s každým z Klubu Astronomie,
mluvit o bezvýznamných, nelogických věcech,
a být zatahována do směšných problémů.
Správně! Je to zábava, že jo?
Sou-san, proč jsi tak nervózní?
Nedívej se na mě, prosím tě.
Dobrá, takže já jdu zpátky do školy.
Půjdu s tebou.
Co? Nemáš něco na práci...
Nagisa-san.
Oh...
Byl jsem na cestě domů od vás,
když jsem doufal, že tě ještě uvidím...
mám radost.
Um, kdo to je?
Hikaru Reito-san.
Dědic společnosti Reito a můj snoubenec.
Aha...
S-Snoubenec?!
Rád vás poznávám. Já jsem Reito.
Co? U-U-U-Uh, um... R-R-Rád vás poznávám.
A tohle je?
Sou Akiyama-san.
Jsem s ním teď na rande.
A-Ahoj, jmenuju se Akiyama.
Počkat...
Jsi zlomyslná, Nagisa-san.
Myslel jsem, že bychom někam zajeli, ale...
Vždyť můžeme někam zajet.
Klidně hned, všichni tři.
Do čeho jsem se to dostal tentokrát?
Ten chlápek je snoubenec Nagisy-senpai
a jedou spolu na rande...
Tak co tady dělám já?
Akiyama-kun, že?
Co? Jo.
Jaká je Nagisa-san ve škole?
Co? Nagisa-senpai?
Je krásná, chytrá a dobrá ve všem co dělá...
Ráda provokuje lidi, jako jsem já
a řekl bych, že se tím baví.
To mi moc neřeklo.
Jaký je podle tebe Akiyama-kun, Nagisa-san?
Je trošku roztržitý,
bývá často zamyšlený, málokdy nohama na zemi.
Nedá se nějak konkrétně popsat.
Ale přestože vypadá obyčejně, mívá neobyčejné nápady
a je snaživý, když mu na něčem záleží.
Je to člověk se zvláštním šarmem.
Hmm.
Nejsi naštvaný, že mám někoho, jako je Sou-san?
Ikdyž máš přítele,
nelze změnit fakt, že jsi má snoubenka.
No, tak kam teda pojedeme?
Kamkoli chceš.
Tím pádem, pojedeme tam, kde jsi ještě nikdy nebyla.
Někam, kde jsem ještě nebyla...
Nevěděl jsem, že se zajímáš o taková místa...
"Taková místa"? Jak hrubé.
Tenhle zábavní park provozuje
moje firma, společnost Reito.
Tak tomuhle se říká herní centrum.
Vybrala sis?
Vůbec nevím, která by mohla být dobrá.
--Jo! --Hmm, takže...
Nějaká s tímhle rozsahem by mohla být dobrá.
Ta je moc lehká.
Vem si spíše tuhle.
Ta je docela těžká.
Taky bych řekl. Možná budou tyhle lepší.
Ne všichni nováčci to ví, ale koule,
která je o trošku těžší, je perfektní.
Děkuji za povýšenecký proslov.
Nemáš zač.
"Jméno" "Nagisa" "Sou" "Hikaru"
Oh...
Nevadí Senpai. Ne každému to jde hned napoprvé.
Má dobrou formu, řekl bych...
Možná to nakonec vážně bude koulí.
Ne, jen její prsty musí vyklouznout.
Senpai, máme ještě hodně her. Je to teprve začátek.
Začíná mě to bavit.
Další jsi ty, že, Sou-san?
Ukážeš mi, jako můj kluk, jak úžasný dokážeš být?
Co? O-Oh!
Nech to na mně!
Dej do toho vše.
To si piš.
Snížila jsem těžiště, přesně jak jsi mě to učil.
Učíš se rychle.
Také bych chtěl vidět, jak rychle se zapojíš do činností naší společnosti.
Já i můj otec si myslíme, že by bylo nejlepší, kdybychom se vzali co nejdříve.
Jo, můj táta mi o tom říkal.
Vytvořme konglomerát, který bude jednou pohánět svět.
Konglomerát - obrovský podnik několika odvětví
Jo, jen do toho...
Nepovedlo se mi to.
Říkal jsi, žes dlouho nehrál, přesto jsi hrál hodně dobře.
"Jméno" "Nagisa" "Sou" "Hikaru"
Ne...
Spíš Nagisa-senpai hrála dobře na její první hru.
Um, Reito-san.
"Skóre"
Co takhle ještě jednu hru?
Prohrál jsem.
Odvedl jsi dobrou práci.
Myslím, že to byl statečný boj.
Vážně si to myslíš?
No, přece jenom jsem v Klubu Astronomie. Nejsem zrovna atlet...
Sou-san...
Jak jsi poznala toho chlápka... tu osobu?
Bylo to na seznamovacím zasedání.
Je to významný obchodní partner mého otce...
Prakticky je to smlouva.
Smlouva?
Vážně je docela elegantní gentleman nebo ne?
Přinejmenším teď alespoň vím, že je dobrý v kuželkách.
Má budoucnost už je jasná...
Tak, můžeme už domů?
Reito-san, když už jsme tady,
užijme si to tu o chvilku déle.
Prohrát proti mně, členovi Klubu Astronomie?
Musíš být docela z formy.
Vyhrát proti někomu, kdo dělá úřednickou práci, moc neznamená.
Tumáš.
Jo!
Tumáš! A tady! A tady!
Vypadá to, že jsem tentokrát vyhrál.
Zatraceně...
Dostal jsi mě.
Oh? Kde je Nagisa-san?
Cože?
Oh, do háje, zrovna jsem se před ní chtěl předvést.
Ooh!
Co se to děje?
Ah, tady je.
Hele, vy dva spolu doopravdy nic nemáte, že ne?
Oh, takže jsi na to přišel?
No, bylo by divné, kdybych na to nakonec nepřišel.
Není zrovna nadšená si mě vzít.
To, že si s tebou hraje na pár, je její názor, že jo?
Když tohle všechno víš, tak proč...
Jsme stejní. Ptáčci v kleci.
Nemůžeme se vzbouřit kvůli svobodě a vysněné budoucnosti.
Nagisa-san to ví lépe než kdokoli jiný.
A ty bys nechtěl z té klece pryč?
Ne, já žiju pro mého otce a společnost.
A je to tak dobře?
To není o tom, co je dobré nebo špatné.
Až dospěješ, taky to pochopíš.
Možná...
--Whoa! --To není možné!
Co to?!
Tak roztomilá!
Wow, nevěděl jsem, že se umí takhle smát.
Kdyby něco, tohle je Nagisa-senpai, jakou vidím každý den.
Vážně?
Myslíš, že se bude takhle smát i uvnitř klece?
Co?
H-Hele...
Senpai, potřebuju s tebou na chvilku mluvit.
Sou-san?
Co? Já jsem ale ještě neskončila...
Promiň, že jsem tě odtamtud vytáhl.
Také jsi tam nechal Reita-san.
Omlouvám se, ale chtěl jsem s tebou mluvit v soukromí.
Aha.
Ty jsi s tím smířená, Senpai?
Se svatbou... manželstvím... tím vším...
Jsem na to zvyklá.
Narodila jsem se v tom prostředí.
Nejde s tím nic dělat, nedá se to změnit.
Vidět tenhle výraz na tvé tváři...
Nenávidím ho.
Promiň, bylo to ode mě sobecké.
Už když jsem byla malá, říkali mi, že rychle rostu.
Ve skutečnosti jsem byla obklopena dospělými
a mezi nimi se někteří snažili podlézat, stejně jako já.
Nikdo se nezajímal, kdo jsem byla
a po čase bych nemohla důvěřovat ostatním lidem.
Pojď už domů.
To není pravda.
Nejsem jako tihle lidé.
A ani jako ostatní z party.
Opravdu nechápu v jakém prostředí žiješ,
ale rozhodovat se podle ostatních tím,
že je to v pořádku, že se to nedá změnit...
To nejsi ty.
Buď jako vždy pano... neformální.
Ikdyž to nepůjde snadno, jsem si jist, že ti můžeme pomoct.
Pravděpodobně...
Co...
Nevšímej si mě! Nestaráš se o svojí budoucnost?!
Senpai...
C-Co je?
Jsi roztomilá.
Za to bych ti měla dát facku!
Skončili jste už?
Reito-san...
Slunce už zapadá. Odvezu vás oba domů.
Bože, jsem unavenej.
Co bylo tak náročné?
No, hodně věcí...
Tady máš.
Děkuju.
Oh, chci ti říct, Airi-chan napadlo, že bychom tu zítra
mohli upéct nějaké sladkosti na zkoušku.
Huh...
Takže tady buď zítra taky, jo?
Co?
Neříkej "Co".
Stalo se něco dobrého?
Jako kdybych najednou neměla jasnou budoucnost.
Tak se teď cítím.
Večer za soumraku, na cestě domů
procházíme se bok po boku
Oranžově zbarvené nebe
zahalí město
Miluju tě
Našla jsem odvahu, říct ti o svých citech
Jaká bude tvá odpověď?
Chtěla bych věci změnit k lepšímu, ale nejde to
Místo hledání ztraceného času
jsem tu dobu strávila s tebou
"Uvidíme se zítra, že?"
Jistě...
Chybíš mi
Možná se v budoucnosti
zase někdy setkáme
--Je nádherné počasí i pro fotosyntézu... --Říkej tomu mimoškolní aktivita v den volna.
--Poklad... --Říkej tomu mimoškolní aktivita v den volna.
--Obličej z profilu... --Proč jsi nechala ty dva společně?
--Říkej mi Yui. --Proč jsi nechala ty dva společně?
Je to světlo, které si sem najde svou cestu.
Epizoda sedmá, "Čekání 2.39 miliónů světelných let".